„Wer davon lebt, einen Feind zu bekämpfen, hat ein Interesse daran, daß er am Leben bleibt.“
	„Kdo žije pro to, bojovat s nepřítelem, má zájem na tom, aby ten nepřítel zůstal naživu.“
					Friedrich Nietzsche
Zpracoval Adam Benda
Život
Friedrich W. Nietzsche se narodil v roce 1844 v Německu, poblíž Lipska. Pocházel z protestanské rodiny, jeho otec byl luteránský farář. Ve dvaceti letech, po - na jeho dobu - velmi kvalitním základním a středním vzdělání, začal se studiem teologie a klasické filologie na univerzitě v Bonnu. Toto studium však po jednom semestru opustil - ztratil víru. Pokračoval však ve studiu filologie na univerzitě v Lipsku a zanedlouho i v tomto oboru publikoval.
Zanedlouho se Nietzsche seznámil s prací Arthura Shopenhaurea a s knihou 'Dějiny materialismu' F.A. Langelse. Toto ho inspirovalo k přemýšlení o filozofii.
V roce 1867 musel narukovat. Utrpěl však vážné zranění po pádu z koně a v roce 1868 se vrátil do Lipska, právě včas, aby se setkal s Richardem Wagnerem, jenž ho hluboce ovlivnil. Navíc mu zajistil místo na Basilejské univerzitě, kde začal Nietzsche učit roku 1869, ve věku 24 let.
V roce 1870 se zúčastnil Francouzsko-Pruské války, jako zdravotnický pomocník. Zažil bitvy, a nakazil se záškrtem a úplavicí, možná i příjicemi.
Jeho zdravotní problémy byly nakonec, v roce 1879, důvodem k opuštění Švýcarska, následující léta téměř neustále cestoval a napsal svá hlavní díla; roku 1889 se však duševně zhroutil, a rozvinula se u něj psychická nemoc. S psaním byl konec, prožil několik infarktů a nakonec roku 1900 umírá na zápal plic.

Dílo
Lidské, příliš lidské (1878) - odpoutání se od Shopenhauera a Wagnera
Ranní červánky (1881)
Radostná věda (1882) - „Bůh je mrtvý“, myšlenka 'věčného návratu téhož'
Tak pravil Zarathrustra (1885) - stěžejní dílo
Mimo dobro a zlo (1886)
Genealogie morálky (1887)
Případ Wágner (1888)
Soumrak bohů (1889)

Filozofie
Nietzsche se velmi záhy odprostil od svých učitelů, Shopenhauera a Wagnera a se svými ryze ateistickými názory se stal představitelem nihilismu, hlasaje, že hlavním principem celého lidského snažení je vůle k moci. Další jeho myšlenka je věčný návrat téhož, jako nekonečné opakování fází vůle. Jeho myšlenky byly později atraktivní pro Hitlera, přestože sám Nietzsche se stavě l k nacionalismu opovrživě - považoval ho za něco směšného. Nu, na konci devatenáctého století si to ještě mohl dovolit.
Nietzsche ovlivnil celou řadu pozdějších filozofů - některé myšlenky inspirovaly kupříkladu existencionalismus a postmodernismus.

K výroku
Inu, původně mě zaujal tento citát pro svoji nadčasovost - kupříkladu v soudobé politice, či v Orwellově 1984 se objevuje dvojjakost boje s něčím/někým a zároveň potřeba, aby onen nepřítel zůstal naživu, skutečný, hrozivý - protože jen pak může onen boj pokračovat. Je z toho, přirozeně, cítit atraktivní paradox.
Co se týká zasazení toho výroku do kontextu Nietzscheho, řekl bych, že jde o projev nihilismu, pochybování o smyslu existence (a dotyčného boje). Vždyť život samotný se dá označit za boj - boj s ostatními, s osudem. Kdybychom tyto překážky - nepřátele - neměli, neměl by život smysl.

Zdroje
Česká a Anglická Wikipedie
http://plato.stanford.edu/entries/nietzsche/